Názory |
A A A
|
Za synodální církev: společenství, spoluúčast a posláníStředa, 17.7.2024 Za církev synodální (28)
Pavel Ambros Šest otázek
1. O co na synodě vůbec jde?
Krátce se zastavme u povahy synody. Její podstatu vyjadřuje apoštolská konstituce Episcopalis communio (EC) o biskupské synodě. Papež František ji promulgoval 15. září 2018. Nahradila motu proprio sv. Pavla VI. Apostolica sollicitudo z 15. září 1965. „Ačkoli je synoda svým složením konfigurována jako v podstatě biskupský orgán, nežije proto odděleně od ostatních věřících. Naopak, je nástrojem vhodným k tomu, aby právě prostřednictvím biskupů dávala hlas celému Božímu lidu.“ (EC 6). Co je nového? Synodální proces se má stát modelem církve. Vize míří vysoko: Má nabýt institucionální podobu. Není redukován na jednorázovou, byť několikaměsíční či víceletou událost. Není jen shromážděním biskupů, kteří se sešli v Římě, aby se zabývali určitým tématem. Tato událost shromáždění se chápe jako stálé shromažďování se Božího lidu. Shromáždění zůstává z velké části složeno z biskupů, čímž si synodální proces zachovává svůj biskupský charakter, a účast biskupů hraje v rámci synodálního procesu klíčovou roli. Není ale jeho konečným cílem, ani není jedním z jeho bodů. Biskupové mají v celém synodálním procesu nové – v každé fázi poněkud rozdílné – role. EC identifikuje tři fáze synodálního procesu a na tomto základě je strukturována i probíhající synoda o synodalitě (2021–2024). První fází je fáze konzultací a naslouchání Božímu lidu, do níž je zapojena celá církev od zahájení synody (říjen 2021) až do uzavření kontinentálních částí, v našem případě do března 2023. Probíhající dialog o této fázi synody má svoji vlastní vnitřní dynamiku. Boží lid na různých úrovních (místní, národní, kontinentální a univerzální) má znovu zkoumat sám sebe z jednoho specifického zorného úhlu: co znamená kráčet společně jako věřící v Krista, poslaní hlásat jeho evangelium světu dnes církví kráčející společně. Dívá se na sebe z tohoto preferovaného hlediska předpokladů, forem a plodů svého misijního poslání. Druhou fází je fáze rozlišování, nyní rozdělená do dvou generálních shromáždění. Hlubší uvědomění a dosažený vhled v první fázi synodálního procesu otevírají nové, podnětné a podněcující otázky. Kladou církev do nové situace uvažování nad tím, na co se v blízké budoucnosti zaměřit a jakými bezprostředními kroky se ubírat dále. Uveďme příklady těchto otázek: K čemu se dnes církev cítí být povolána? Co se v ní má změnit, aby její synodální rozměr vynikl a našel uplatnění v jejím misijním poslání? Druhé fázi synodálního shromáždění je svěřena role protagonisty! Navazuje na myšlenky již shromážděné, navíc identifikuje shody a rozdíly, jež vznikají, a takto připraveno prosí Ducha Boží lid skrze synodální shromáždění o to, kam má církev směřovat. Nadcházející druhé zasedání toto rozlišování dokončí. Plody rozlišení nabídne Svatému otci.
Třetí fází je konečně fáze realizace: Vycházeje z práce synodálního shromáždění bude na papeži, aby naznačil, vymezil nebo určil orientaci a metody, jakým směrem se ubírat. Tím pověří místní církve úkolem vtělit plody synodálního procesu do zvláštností různých místních kontextů nebo předvídat okruhy otázek, které je budou čekat a co od nich budou vyžadovat. Jinými slovy: Co Duch svěřil církevním obcím v jejich čekání na druhý Kristův příchod ve slávě. Z tohoto náčrtu je zřejmý jeden bod: Apostolica sollicitudo a EC se v tomto náhledu nade vši pochybnost shodují. Tento společný bod nemůže být nikdy opomíjen. Na co nelze zapomínat? Na poradní charakter synodální institucionalizace. Od počátku je koncipována jako nástroj spolupráce při výkonu papežské služby. EC v této souvislosti potvrzuje: „Synoda, nová ve své instituci, ale starobylá ve své inspiraci, poskytuje římskému papeži účinnou spolupráci podle jím stanovených způsobů ve věcech větší důležitosti, tj. v těch, které vyžadují zvláštní znalosti a obezřetnost pro dobro celé církve. Tímto způsobem biskupská synoda, 'zastupující celý katolický episkopát, projevuje, že všichni biskupové jsou účastníky hierarchického společenství v péči o všeobecnou církev.“ (EC 1). Důležitost momentu shromáždění v synodálním procesu usnadňuje srovnání s parlamentními shromážděními. Ať chceme nebo nechceme, křesťan – katolík, člen velmi různých globálních a místních kultur, vstupuje do života a poslání církve s vlastní mentalitou před obrácením se k synodální cestě. Vždy bude srovnávat církev a společnost. Srovnání může být užitečné, zvláště když vychází najevo podobnost i rozdílnost. Nelze je, parlamentní formu demokracie a synodální proces, ztotožnit, záměna by byla zavádějící. Synodální proces není podle Františka parlamentarismus. V demokratických systémech je totiž parlament nositelem původní a svrchované moci, moci zákonodárné. Demokracie má však i rozvinuté své „brzdy“. Různé druhy moci vyvažuje tím, že jsou jim vytvářeny protiváhy. Utváří i uspořádává dialektické vztahy rozdílných, často protikladných legitimních zájmů jedněch vůči zájmům druhých. Proto například soudní moci nabízí protiváhu výkonné moci. Synodální shromáždění nemá zákonodárnou moc, tu má pouze koncil v čele s papežem a spolu s ním. Úlohu papeže, ani synodálního shromáždění, nelze pojímat analogicky s úlohou exekutivy, vlády. Stačí jen připomenout, že papež je z vlastní povahy katolického pojetí synodality nejen předsedou synody, jenž ji svolává, stanovuje témata a přijímá její výsledky, čímž se synoda stává kanonicky platnou a účinnou. Čím je, vyplývá ze základního ustanovení synody: Až uplatněním moci papeže dané charismatem primátu se ustanovení synody stávají platnými a závaznými pro celou katolickou církev. Institucionální architekturu církve nemůžeme proto srovnávat s demokratickými systémy, aniž bychom zároveň nevymezili tento podstatný rozdíl.
2. Jaké místo má Souhrnná zpráva z prvního generálního zasedání?
Tento obecný rámec umožňuje pochopení konkrétních linií pokračujícího synodálního procesu. V této mezifázi (v době přípravy na druhé generální zasedání) dlužno vycházet ze Souhrnné zprávy (SZ). Ji nelze zaměňovat za závěrečný dokument. Je zdůvodněným souhrnem témat, jež se postupně objevovala a upřesňovala v průběhu rozlišování prvního generálního shromáždění. Zaznamenává styčné i rozdílné body (aniž by je vyhodnocovala) na řešení praktických otázek, jež synodální shromáždění považuje za nutné dále prohlubovat. Předkládá kroky, které je třeba učinit. SZ je adresována na prvním místě papeži Františkovi. Ten dopisem kardinálu Mariu Grechovi, generálnímu sekretáři synody ze dne 22. února 2024, upřesňuje řadu způsobů, jak k samotnému obsahu SZ nyní přistupovat. Zohledňuje bohaté dění uvnitř Božího lidu. Máme na mysli universální církev. Synodální proces vyjevil známou věc: rozmanitost bohatství tradice jednotlivých místních a partikulárních církví. Avšak nově, aktuálně, z nového hlediska. V návaznosti na předchozí programový dokument Směrem k říjnu 2024, schválený papežem ze dne 11. prosince 2023, zužuje tématiku na deset priorit. Plní tím svůj úkol předsedy synody: naslouchat výsledkům prvního zasedání (říjen 2023), jeho zpracování v SZ, plodům dalších konzultací. Dívá se na celou dosavadní fázi naslouchání, na nichž generální shromáždění pracovalo. V dopise přechází ze své strany do fáze rozlišování. Prvním cílem, jak se uvádí v dopise, je umožnit generálnímu „shromáždění, aby se na svém druhém zasedání snáze zaměřilo na obecné téma, které jsem mu tehdy zadal a které lze nyní shrnout do otázky: Jak být synodální církví v misii?“ Zároveň podtrhuje, že SZ obsahuje širší podněty, včetně „četných a důležitých teologických otázek, které všechny v různé míře souvisejí se synodální obnovou církve a nejsou bez právních a pastoračních důsledků, které (…) ze své podstaty vyžadují, aby byly řešeny dále důkladným studiem“. Pro jejich řešení navrhuje cestu ad hoc, k níž se ještě vrátíme, zatímco generální sekretariát synody je pověřen základním jiným úkolem: zajistit, aby práce probíhaly koordinovaně; při naslouchání výsledkům postupně dosaženým v různých fázích a na různých úrovních nabídnout druhému zasedání generálního shromáždění v říjnu 2024 příslušná aktualizovaná upřesnění; vybrat preference týkající se synodality ve vlastním slova smyslu. Docházíme k tomuto, pro pochopení těchto nečekaných „zvratů“, zjištění: Zaměření druhého zasedání bude vycházet ze tří východisek: ze , z dokumentu Směrem k říjnu 2024 a z listu papeže Františka kardinálu Grechovi, v němž určil podobu bezprostřední přípravy na říjnové zasedání.
odeslat článek vytisknout článek
|
Náš tip ![](http://www.jesuit.cz/images/nas_tip/bs_nastip_3.jpg)
![](http://www.jesuit.cz/images/nas_tip/kajpr_nastip2.jpg)
![](http://www.jesuit.cz/images/GDPR.png)
![](http://www.jesuit.cz/images/nas_tip/logo_csmpde.jpg)
Úmysly Apoštolátu modlitby
Úmysl papeže
Za vrcholné politiky
Modleme se, aby političtí představitelé sloužili svému lidu nasazením pro všestranný lidský rozvoj i společné dobro a péčí o ty, kdo ztratili práci, s upřednostněním nejchudších.
Národní úmysl
Za účastníky exercicií
Modleme se, aby se ti, kdo se účastní duchovních a prázdninových pobytů, otevřeli Božímu vedení a načerpali nové síly pro své poslání.
více »
Nejbližší duchovní akce
více »
Kalendárium
|